Луиз Мишел
Червени карамфили

Превод от френски: Пенчо Симов, 1978

chitanka.info

I

В ония времена се сбирахме сред здрачни

места, със гняв, че свободата ни отне

човекът на декември; бяхме мрачни

като животни за клане.

Империята свършваше. Не се свенеше,

с убийства служеше си той окървавен,

ала в простора „Марсилезата“ звучеше

и всеки изгрев бе червен.

И често пеехме, когато бяхме сбрани,

сърцата ни туптяха в такт със песента.

На оня, който бе подхванал песента ни,

понявга хвърляха цветя.

Възраждайте се, о червени карамфили,

за да се знаем, ний ви носехме без страх;

ще ви поемат други, с по-големи сили —

победата ще е за тях.

II

На Т. Фере, осъден на смърт

Когато, братя мои, ме покрие

пръстта на гроба черен и студен,

хвърлете за последен поздрав вие

червени карамфили върху мен.

Под императорския гнет, помнете,

пробуждахме протест, неудържим —

усмивката на туй червено цвете

ни казваше, че ще се възродим.

А днеска в тъмнината на затвора,

червено цвете, бодро разцъфни

и на осъдените смели хора

предай привет във тези мрачни дни

Кажи им, че страната ни любима

на бъдещето ще принадлежи;

че този, който власт в момента има

ще рухне пръв под своите лъжи.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.